Slap af.
Du er mere og mere afslappet.
Forestil dig et biograflærred, der rulles ud foran dig.
På det skal du skabe det sted, du bedst kan lide.
Koncentrer dig om dit åndedræt. Lad din krop hvile i sig selv.
Du skal ikke ændre det.
Lad det komme og gå, komme og gå.
Nu er du der.
Læg mærke til detaljerne.
Farverne.
Strukturerne.
Lyset.
Temperaturen. Mærk temperaturen.
Lad denne fredfyldte scene udfolde sig foran dig.
Følelsen af fred er uendelig.
Sikken et uvejr!
Er det her ordentlig lukket?
- Er du mere afslappet nu? - Det er svært, med den udsigt.
- Hvilken udsigt? - Jeg kan se gennem din nederdel.
Din gris. Nå, men nu er det slut med højtlæsningen.
- Jeg skal for resten hente hende nu. - Så står jeg op og laver kaffe.
- Skal jeg sætte noget musik på? - Ja, bare det, der er på.
Så må du hygge dig med Wagner. Vi ses.
MIT INDRE HAV
Julia, kom ind i bilen! Du dør af kulde.
Hun er godt nok stædig.
Er du Gené? Jeg hedder Marc. Dav.
Hvor er Julia?
- En kølig galicisk modtagelse. - Sådan er her jo i februar.
- Hvordan gik flyveturen? - Fint. Endelig mødes vi.
Ja. Kører du med mig?
- Der skulle kun komme en. - Selvfølgelig.
- Nå, og så? - Marc tager bare notater.
- Kan man stole på ham? - Ja. Han arbejder for firmaet...
Hør her. Du skal vide, det her er et stort skridt for Ramón.
Selvfølgelig. Det har vi snakket om.
I dag kommer I, i morgen er det pressen, så er det tv...
Ramón er bange for, det går skævt fra starten af.
Jeg kan kun love at gøre mit bedste.
Det håber jeg.
Det her betyder meget for mig, ikke kun professionelt.
Tro mig, jeg forstår Ramón.
- Dav. - Dav.
- Jeg hedder Julia. - Du er advokaten.
Manuela, Ramóns svigerinde.
- Skal jeg hjælpe dig? - Nej tak.
Nu er de her.
- Dav. - Dav.
Undskyld, jeg ikke kan give dig hånden.
Det kan du da godt.
De siger, du er lidt nervøs.
Okay, jeg begynder med morgenmad.
- Hvad tid? - Halv ti.
Jeg er ikke A-menneske.
Så hører jeg radio.
- Hvad lytter du til? - Lidt af hvert. Især debatter.
- Kan du godt lide debatter? - Ja, når der er rav i den.
Det er min personlige computer.
- Har du selv designet den? - Ja, jeg kan lide at opfinde ting.
Så bygger min far eller nevø dem.
Sikke alvorlig, du pludselig blev.
Ramón...
Hvorfor vælge døden?
Tja...
Jeg vil gerne dø, fordi -
- livet i denne tilstand føles uværdigt.
Jeg ved godt, at andre lamme personer kunne blive stødt over, -
- at jeg siger, at det her liv er uværdigt.
Men jeg dømmer ikke nogen.
Hvordan skulle jeg kunne dømme dem, der vælger livet?
Så du skal ikke dømme mig eller dem, der vil hjælpe mig med at dø.
- Tror du, nogen vil hjælpe dig? - Tja...
Det kommer an på dem, der har magten.
De skal overvinde deres frygt. Men så er det heller ikke værre.
Døden har altid været vores følgesvend.
Den indhenter os alle sammen. Os alle sammen.
Den er en del af os.
Hvorfor er det så chokerende, at jeg vil dø?
Som om det smittede...
I retten vil de spørge, hvorfor du ikke har afprøvet alle alternativer.
Hvorfor afviser du en kørestol?
At acceptere en kørestol -
- ville være at acceptere resterne af en tabt frihed.
Tænk over det. Du sidder der, to meter væk.
Hvad er to meter?
En ubetydelig afstand for ethvert menneske.
Men for mig er de to meter, som skal tilbagelægges for at nå dig, -
- og måske endda røre ved dig, -
- en umulig rejse.
Det er en illusion. En drøm.
Derfor vil jeg dø.
- Der er gået tre timer, Ramón. - Nå ja. De skal vende mig.
Vil I vente nedenunder?
Han ringede til os for et år siden.
Han troede, vi bogstavelig talt ville hjælpe ham med at dø.
Jeg sagde, vi kunne tilbyde ham psykologisk og juridisk støtte, -
- men vi kunne ikke putte cyanid i munden på ham.
Han blev rasende og kaldte os svindlere... Jeg måtte lægge på.
Et par dage efter ringede han igen, meget roligere. Og helt klar.
- Har han aldrig tvivlet? - Aldrig.
Det er vigtigt.
- Hvor længe har han ligget sådan? - I 26 år.
Efter hans mor døde, har hans svigerinde passet ham.
- Er det godt sådan? - Ja. Løft armen lidt mere.
Jeg skifter din pose. Det tager kun et øjeblik. De kan godt vente.
Hun er gift med Jose, Ramóns bror.
De lever alle sammen af gården og en lille køkkenhave.
Hvad mener de om alt det her?
Folk må mene, hvad de vil, men jeg synes, det han beder om, er forkert.
Hvorfor?
Vi ønsker alle det bedste for ham.
Hvorfor vil han så dø?
Hvem får sådan en idé? Det er ikke rationelt, som han siger.
Jeg vil ikke hjælpe ham, -
- og jeg giver ikke nogen lov til at gøre det her i huset.
Ingen får lov...
- Hej. - Hej.
Den skal ikke stå der, Javi. Stil den på dit værelse.
Din onkel bad dig tjekke maskinen.
Tasken...
- Hvad er der i vejen med den? - Rullen er for stram.
Var du ikke til eksamen i dag?
- Hvad med ham advokaten? - Det er en dame.
Hun kørte med Gené og farfar. De ville til stranden.
De farer da vild, hvis farfar kører.
- Det var ikke pænt sagt. - Han fatter jo ingenting.
- Han er gammel. Hvad vil du have? - At han ikke blander sig i alting.
Han sidder hjemme hele dagen. Hvem har brug for ham?
Hvad er der?
En dag, måske først om mange år...
Så vil du sådan fortryde det, du lige har sagt.
Du vil hade dig selv for det.
- Hvorfor? - En dag.
Du får se. En dag.
Havet her er meget lumsk.
De, der vover at svømme her, skal være meget forsigtige.
Min søn sprang i lige herfra. Jeg ved ikke, hvad han tænkte på.
Han sprang i, netop som understrømmen trak vandet udad.
Han brækkede halsen mod bunden.
Det er frygtelig sørgeligt.
Det er noget, som kun den, der har gennemlevet det...
Så længe, det er Guds vilje, skal han leve videre.
Men De ved, han ikke ønsker at leve.
Det... Det har han aldrig sagt.
Det har han aldrig fortalt mig. Han siger ingenting.
Hvis vi vinder væddemålet med døden, -
- hvis heldet tilsmiler os én gang, kommer vi i himlen.
For vi har tilbragt hele livet i helvede.
Hvis du ser det her, betyder det, -
- at nogle dommere eller jurister, -
- eller politikere eller en eller anden autoritet har forstået det.
For selv om de ikke kan indleve sig i ens psykiske smerte, -
- så kan de vel forstå, at det her ikke er noget liv.
Hvorfor smiler du så meget, Ramón?
Når man ikke kan slippe væk og er totalt afhængig af andre, -
- lærer man at græde med et smil.
- Goddag. - Goddag.
- Bor Ramón Sampedro her? - Ja. Kan jeg hjælpe dig?
Jeg var i nærheden og tænkte, jeg ville besøge ham.
Jeg har hørt, han tit får besøg.
Godt.
Ikke for længe.
- Jeg hedder Rosa. - Kom nærmere.
- Hvor kommer du fra? - Fra Boiro.
Jeg var ude at cykle og kom forbi.
Nu føler jeg mig godt dum.
- Hvorfor? - Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Det skal du ikke tænke på. Jeg går ingen steder.
Sæt dig bare.
Hvorfor kom du?
Du gør det lidt svært for mig.
- Hvad laver du? - Jeg arbejder på en konservesfabrik.
Og så er jeg DJ på "Radio Boiro".
- Så har jeg sikkert hørt dig. - Tror du?
- Jeg er altså kun amatør. - Du er god til det.
Ja, "god".
Når jeg først kommer i gang, er jeg ikke til at stoppe.
- Jeg har to små børn. - Og en mand?
Nej. Eller ja, men vi er ikke sammen.
- Så nu er du alene? - Jeg havde en kæreste...
Han er far til mit andet barn, men han forlod mig også.
Så nu er jeg alene. Men det passer mig fint.
Jeg ville bare vide, om jeg havde en chance.
Hvorfor griner du?
- Åh, undskyld. - Rolig, det var kun for sjov.
Hvad skulle jeg stille op med to små børn? Min nevø er alt nok.
- Jeg så dig i tv forleden. - Der ser du. Vi nærmer os.
- Nærmer os hvad? - Grunden til, at du er her.
Jeg hørte, hvad du sagde og så på dine øjne. De er smukke.
- Tak. - Jeg tænkte: "Øjne fulde af liv."
"Hvorfor vil nogen med de øjne dog dø?"
Vi har alle sammen problemer. Man kan ikke flygte fra dem.
Jeg flygter ikke fra mine problemer. Tværtimod.
- Jo, du gør. Det er derfor, jeg kom. - Hvorfor?
For at give dig lyst til at leve.
- For at fortælle dig, at livet... - At livet hvad?
At det er umagen værd.
Kom du for at besøge mig eller for at overbevise mig?
Jeg vil bare gerne være din ven.
Så begynd med at respektere mine ønsker.
- Hvorfor er du så lukket? - Du skal ikke dømme mig.
Ikke i mit eget hjem. Du vil heller ikke dømmes, vel?
Lad os tale om den egentlige grund til, at du er her.
Lad os tale om, at du er en frustreret kvinde, -
- der gerne vil give dit liv mening.
Ja, løb. For det kan du jo.
Tak. Har du ingen pladeønsker?
Nej, søde. Bare bliv ved med at sprede glæde. Farvel.
Klokken er kvart i ni her på Radio Boiro.
Husk at ringe ind med jeres pladeønsker.
Jeg vil gerne dedikere den næste sang til en, -
- der måske lytter med...
Jeg ved, han hører meget radio.
Det ville være dejligt, hvis han ringede ind med et ønske.
Men det sker næppe, -
- for vores sidste møde var ikke så vellykket.
Men jeg vil gerne sige undskyld.
Undskyld, at jeg dømte dig, Ramón. Jeg er så ubehøvlet.
Men pyt med det.
Til dig, min ven Ramón, "Negra Sombra".
- Hallo? - Hej.
- Gené. Hvordan går det? - Fint. Jeg er stadig på kontoret.
Jeg arbejder i døgndrift for dig. Det var kun for sjov...
Tv-interviewet var en fantastisk idé. Folk ringer hele tiden for at støtte.
- Det vil gavne os i retten. - Tja, måske.
Hold nu op!
Den indstilling hjælper ikke. Og du vidste, det her ville ske.
Du har ret.
Hende advokaten, Julia, ville gerne komme igen og blive lidt længere.
- Måske har hun forelsket sig i mig. - Det kunne du lide!
Desuden er hun gift.
Hun er nødt til at kende dig godt for at føre din sag.
- Det siger de alle sammen. - Vent.
Et øjeblik.
Ham, der var med hende sidst, -
- har inviteret mig ud.
- Forlader du mig for en advokat? - Nej!
Det er dit tab.
Dit ben ser da fint ud.
Ja, det fungerer.
Det her bliver let nok. Du skal bare tale lige fra hjertet.
- Fra hovedet, mener du vel? - Ja. Gør det noget, jeg optager det?
Lad os begynde med din ungdom, før ulykken.
- Hvad lavede du dengang? - Behøver vi det? Det er længe siden.
- Husker du dårligt? - Nej.
Men jeg troede, vi skulle drøfte mit ønske om at dø.
Det skal vi også. Men dommeren skal identificere sig med dig.
Han skal forstå dig. Så vi vil vise, hvem Ramón Sampedro var og er.
- Måske bruger du det imod mig. - Du er vel nok en typisk galicier.
Jeg er din advokat. Jeg er på din side.
Da jeg var 19, pakkede jeg mine ting -
- og rejste verden rundt.
Jeg var på farten et par år... Indtil ulykken.
Et øjeblik. Rejste du jorden rundt som 20-årig?
Gæt hvordan. Som maskinist.
Det fortæller jeg altid min nevø: "Sømænd rejser billigt".
Leder du efter beviser?
Nej, jeg kan bare ikke se nogen billeder af dig som ung.
Hvorfor? Er jeg blevet så grim?
Godt, så stiller jeg ikke flere spørgsmål.
- Du vil nødig dvæle ved fortiden. - Nej, jeg ser fremad.
- Og hvad ser du i din fremtid? - Døden.
Ligesom i din.
Tænker du ikke på døden? Mon jeg er den eneste, der gør det?
Selvfølgelig gør jeg det. Men jeg prøver også at tænke på andre ting.
Vi får regn i morgen.
Han fløjtede vist.
- Jeg hørte ikke noget. - Jo, jo.
- Hvad vil du? - Kampen er begyndt.
Javi, du ved godt, jeg ikke kan lide fodbold.
Se kampen nedenunder.
Hvis du vil overbevise mig, må du give mig en rationel grund.
Og en god grund.
Depor spiller!
- Det er da ikke en rationel grund. - Det er en vigtig kamp.
Den er afgørende. Hvis de taber, bliver de kun nummer to i Ligaen.
Så tænd.
Kan du se?
Hørte du ham også fløjte?
Ramón sagde, du spurgte efter billeder.
Ja.
Der må være nogle et sted. Jeg ser efter i morgen.
Tak.
Der er tæpper i skabet. Her er stadig koldt om natten i juni.
Manuela...
- Nej. - Jo, jo.
- Det kan jeg ikke tage imod. - Jeg vil gerne bidrage med lidt.
Du gør jo det her gratis.
Jeg gør det, fordi jeg gerne vil.
- Manuela, vil du ikke nok tage dem? - Så lad gå.
- Sig til, hvis du mangler noget. - Tak.
- Hvad har I to gang i derude? - Ikke noget.
- Det er synd, du ikke har havudsigt. - Sådan vil jeg helst have det.
Så kan jeg se det, når jeg har lyst.
Hvordan det?
Når jeg har lyst, -
- koncentrerer jeg mig, og så tager jeg en tur til havet.
- Jeg flyver derned. - Havet betyder vist meget for dig.
Det gav mig livet og tog det fra mig. Hvad det så end betyder.
Vil du fortælle mig om den dag, der forandrede dit liv?
- Spørg løs. - Allerførst...
- Hvornår skete det? - Den 23. august 1968.
- Boede du hjemme? - Ja, når jeg ikke var til søs.
Jeg var ung.
Var du alene på stranden den dag?
Nej, jeg var sammen med nogle venner, lokale folk.
Du kendte havet så godt. Hvorfor tænkte du ikke på understrømmen?
Jeg var uopmærksom.
Uopmærksom?
Ja, jeg tænkte på noget.
Og...?
Pyt med det. Jeg kan se, du ikke har lyst til at snakke om det.
Nej. Jeg prøver bare at huske det.
Pludselig hang jeg i luften over den halvtomme vig.
- Mistede du bevidstheden? - Nej.
Jeg flød rundt med ansigtet nedad, og ved du hvad?
Det er sandt, at døende ser deres vigtigste stunder passere revy.
Det skete for mig.
Hvad så du?
De siger, at når man drukner, -
- og lungerne tømmes, så dør man straks.
Man får en blid død.
Sådan burde jeg være død.
- Ser du stadig alle dem? - Kun nogle af dem.
- Hvem er pigen her? - Bare en pige.
Hun er med på mange af billederne.
Hun kom herfra landsbyen. Giver du et hiv?
- Ryger du? - Af og til. Hvis jeg nu dør af det.
Det gør jeg bare ikke.
- Hun var min kæreste. - Og hvad blev der af hende?
Ikke noget. Den første tid besøgte hun mig på hospitalet.
Så en dag sagde hun, at vi skulle gifte os. Og jeg svarede:
"Gå din vej og få dig et andet liv -
- og glem mig."
- Men du elskede hende? - Det var ikke det, det handlede om.
- Var det ikke? - Nej.
Det handlede om, om jeg var villig til at elske i min tilstand.
Nægter du at elske, fordi...
Fordi jeg ikke kan elske. Nemlig.
Skal jeg sige til dommerne, at lamme personer ikke har ret til at elske?
Hvem snakker om lamme personer?
Jeg taler om mig, Ramón Sampedro.
- Der er andre måder at elske på. - Selvfølgelig.
Er du blevet kysset af en pige de sidste 27 år?
Vil du da demonstrere det for mig?
- Pigen fra Boiro er her. - Pigen fra Boiro...?
Christian, kom her.
- Hej, Rosa. - Hej, Ramón.
- Kom så her. - Det gør ikke noget.
Er du sød eller slem?
- Slem. - Det kunne godt blive et problem.
- Julia. - Rosa.
- Jeg forstyrrer vist... - Nej, jeg går nu.
- Hvordan går det? - Godt.
Du kommer vel ikke for at muntre mig op?
Nej da... Hvad ved jeg? Jeg havde bare lyst til at se dig.
- Og til at vise dig mine børn. - Det lyder bedre.
Christian!
Ikke pille. Vi er ikke hjemme.
Det her er Samuel. Sig: "Dav", Sami.
- Halløj, Sami. - Hvad siger Ramón?
- Hvorfor ligger du i sengen? - Han kan ikke bevæge sig.
Kan du slet ikke mærke noget?
Hvad er der med dig?
Har du det for varmt? Man ved aldrig i det vejr.
Vi har ikke fået løn i en hel måned. Så i dag strejker vi.
Så det her er ligesom en søndag. Vi spiste morgenmad, tog bussen...
...ud for at besøge Ramón.
- Hvad er der? - Ikke noget.
Hvad er der, Samuel?
- Manuela. - Ja.
- Hvad mener du om alt det her? - Hvad jeg mener? Om hvad?
Om...
Om at Ramón gerne vil dø.
- Det er det, han ønsker. - Ja, men...
Du. Hvad ville du helst have?
Det er lige meget, hvad jeg vil. Ramón vil gerne dø.
For mig står tingene helt klart.
Vil du se noget?
Noget?
Ja, kom her.
Christian, ikke pille!
Du får smæk!
Det er næsten alt sammen digte.
Jeg nænner ikke at smide noget ud. Det er så svært for ham at skrive.
Og skriften.
Se engang.
Jeg har aldrig set så smuk en skrift.
- Jeg må hellere gå ned. - Manuela...
Der er meget at læse. Vil du fortælle Ramón...
...at du er taget på stranden. For at gå en tur.
Tak.
Det er første og sidste gang, I kommer med.
- Mor, han spiller komedie! - Aldrig mere!
- Hvornår kommer hun tilbage? - Hun går bare en tur.
Så kan du tage en lur imens.
- Du skal ikke klage. - Mig?
Du har jo damebesøg dagen lang. Du kunne lave dit eget harem.
Manuela, du ved, jeg kun er gift med én brud.
Ja, med døden.
- Er der andet, du vil have? - Nej.
De sagde, du var hernede. Så kom jeg flyvende.
Manuela?
- Hej. - Hvordan var din gåtur?
Jeg har siddet og læst, Ramón. Jeg har læst alt det, du har skrevet.
Ved du hvad?
Det, du har skrevet...
...er vidunderligt.
Så nu er du ikke bare advokat, men også forfatterinde.
Le du bare, men jeg lover dig, at det her kan udgives.
Selvfølgelig. Nu til dags udgiver man jo hvad som helst.
Det ville være en fantastisk støtte for dit krav.
Det er din stemme.
Hør nu, Julia. Jeg troede, vi havde en klar aftale.
Der var en grund til, du kom hertil.
Du ville hjælpe mig. I stedet stiller du spørgsmål ved alt.
Leder efter guderne må vide hvad...
Du blander dig i mine følelser...
Vil du have, at jeg rejser?
Lige nu vil jeg gerne have en smøg.
Så er du sød.
Selvfølgelig.
Jeg henter nogle.
Julia?
Julia, hvad er der galt?
Julia!
Er der sket noget?
Julia!
Manuela!
Jeg er ikke bange for fortiden.
Jeg er bange for fremtiden.
For...
...en dag er det benene, men den næste...
...kan jeg blive blind.
Måske kan de helbrede dig, måske ikke...
Indtil nu har jeg været heldig.
Men så får jeg én til blodprop... og én til og én til.
Og ingen kan forberede dig.
Ingen kan sige, hvad der bliver tilbage af dig.
Din mand er optimistisk.
Hvad nytter det at være optimist? Det her kan jo ikke behandles.
Hvad nytter det at stå op, arbejde og håbe, -
- når du alligevel får en blodprop til, der smadrer dig?
Det er jo latterligt.
Jeg vil meldes ind i En Værdig Død.
Jeg tænkte på det, da jeg fik min diagnose.
Men så ombestemte jeg mig.
Men efter det her...
Efter det her...
Jeg kan ikke klare det mere. Det er ikke noget liv.
Ved din mand det?
- Jeg ved ikke, om jeg siger det. - Det bør du.
Julia... Frygten er et meget stærkt våben.
Frygten lader dig ikke vælge frit. Lige nu taler du af frygt.
Senere kan frygten få dig til at skifte mening igen.
- Du skal ikke handle af frygt. - Støtter I ikke folk, der vil dø?
Nej... Nej.
Tror du, jeg fortæller alle, der har et problem, de skal begå selvmord?
Nej. Det vi støtter, er friheden.
For dem der vil dø og dem, der vil leve. Det er noget helt andet.
Cadasil er en sygdom...
Det er en rigtig led en.
Men du bør tænke mere over det her.
Det her er fra Ramón.
Lad os tale om det her en anden dag.
Hvordan synes du, hun har det?
Godt.
- Ja, ikke? Det synes jeg også. - Jeg er glad for at have mødt dig.
- Tak, fordi du kom. - Det manglede da bare.
Jeg bliver her.
- Vi ses senere. - Okay.
Kære Julia. Da Gené fortalte mig, at en advokat ville tage min sag, -
- var der én ting, der afgjorde min beslutning:
At den advokat led af en uhelbredelig sygdom.
Ellers ville hun ikke kunne forstå min tilstand og dele mit helvede.
Nu ved jeg, det nu og da er umagen værd at leve i det helvede-
- hvis jeg kan møde folk som dig.
Det er umagen værd at dele en smøg med dem -
- eller skrive et fjollet brev til dem.
Apropos fjollerier, er jeg ved at rette mine digte.
Jeg håber, du vil give mig en hånd med dem.
Javi hjælper mig med at skrive dem ind.
Ellers er alt ved det gamle her.
Manuela putter mig hver aften, så efteråret ikke overrasker mig.
Javi slås stadig med sin farfar. Jeg opfinder fælles opgaver til dem.
Mange venner har besøgt mig. Nogle er kommet her i 25 år.
Det forbløffer mig stadig.
De fortæller mig historier, og jeg nyder det.
Kan du huske Rosa? Hun bruger huset her som tilflugtssted.
Forleden hjalp hun Manuela skifte mit tøj, men de kom op at skændes.
Det mindede mig om, at total afhængighed udelukker intimitet.
Jeg håber, jeg kan holde styr på mit lille kongerige, -
- indtil du atter kan fryde mig med dit nærvær. Kærlig hilsen.
- Hvad er der? - Hvad står der der? Der?
"Det er ikke livet, som..."
Nej, der skal stå: "Det er ikke livet."
"Som" begynder en ny sætning.
Der. Kan du ikke se det?
"Døden er min ven," komma... Hvor er kommaet?
Lærer I ikke noget i skolen? Du skal bare skrive det af.
Selv din farfar kan gøre det bedre.
Jeg klarer mig bedre uden din hjælp. Du giver mig bare mere arbejde.
Giv mig lige pinden.
Vær lidt mere opmærksom.
Javi!
- Javi, hvad er der? - Ikke noget!
Kære Ramón. Undskyld, jeg har været så længe om at svare.
Lægerne tillod mig kun aktiviteter, hvor jeg skulle bruge benene.
De tror, jeg kommer til at gå igen, men tilråder, jeg dropper din sag.
I genoptræningsrummet er der et kæmpe vindue.
Jeg forestiller mig, jeg flyver ud ad det, ligesom dig, over Barcelona.
Jeg når ud til havet og flyver videre mod en uendelig horisont.
Og så tænker jeg, at hvis du gør det samme fra Coruña -
- på vej jorden rundt, så støder vi nok på hinanden et sted på midten.
Jeg kan sætte mig fuldkommen ind i dit savn af intimitet og frihed.
Jeg tåler det af hensyn til min mand, som gør alt for mig.
Men jeg kæmper mod den tilstand, -
- hvor man bare passivt accepterer alt.
Jeg håber, vi ses om nogle måneder og vil gerne hjælpe med bogen.
Indtil da, tak og alt det bedste fra din veninde.
Jeg vidste, det ville ske. Måske burde vi slet ikke være kommet.
Vi var nødt til at prøve. Og det skulle være her.
Ramón kan ikke betale for sådan en retslig kamp. Han er afhængig af os.
Vi kan ikke tage tilbage til Galicien og begynde forfra.
Domstolene arbejder ikke ligefrem hurtigt.
Og desuden er det mig, der skal fortælle Ramón det.
Gené, hør her.
Jeg vil gerne bruge tid på det her.
Ja, Marc, men tid betyder noget andet for dig end for Ramón.
Ramón Sampedros ønske om aktiv dødshjælp blev afvist i går -
- på grund af en formalitet.
Sagen skulle have være ført i La Coruña, hvor Sampedro bor, -
- og ikke i Barcelona.
Mange har udtalt sig i forbindelse med sagen, -
- blandt andet præsten Francisco de Galdar, som også er lam.
Ramón siger, han vil dø.
Men jeg spørger mig selv, om ikke Ramóns ønske-
- er en bøn til samfundet om opmærksomhed?
Hvad snakker han om?
Måske kan hans familie og venner ikke give ham nok omsorg og støtte.
Nar.
Beder Ramón ikke bare om lidt mere kærlighed?
Jeg ville meget gerne tale med ham -
- og overbevise ham om, at der er mange grunde til at leve.
Skal du ikke i skole?
Så er du vel glad? Nu er hele din familie blevet ydmyget i tv.
Bliv endelig ved. Bring skam over os alle.
- Så sig dog noget, far! - Sig det, du vil sige, til mig.
Du tror, du er så klog.
Ingen tør sige dig imod her i huset.
- Men jeg har noget at sige, Ramón. - Jose, hør på mig et øjeblik.
Hvad hvis du bliver dræbt i en ulykke i morgen?
Det her er alvor.
Hvad ville der så ske med mig?
Så skulle jeg forsørge hele familien på min lusede pension.
Eller omvendt? Skulle jeg leve videre og gøre tingene endnu sværere?
Nu skal jeg sige dig noget.
Jeg er din storebror.
Mens jeg er i live, er der ingen her i huset, der bliver slået ihjel.
Så få det ind i hovedet, Ramón. Ingen!
- Jeg går nu, min dreng. - Vi ses i morgen, far.
Nu skal jeg.
- Jeg ville besøge Ramón. - Ved du ikke, hvad klokken er?
Jeg kunne ikke komme før.
Jeg tror ikke, han har lyst til at se nogen i dag.
- Kom i morgen. Eller overmorgen. - Det er vigtigt.
De lukker fabrikken.
Der er er ikke penge til at betale os.
Så nu er vi fyret. Det er fandeme uretfærdigt!
- Det er uretfærdigt. - Rosa...
- Undskyld, Ramón. - Du skal ikke undskylde. Bare græd.
Gid jeg kunne give dig et knus.
Jeg var lige begyndt at spare op.
- Jeg ville købe et teleskop til dig. - Du skal ikke købe noget til mig.
- Du kan lige vove på det. - Jeg havde lyst til det.
Jeg havde lyst... til at give dig noget.
- Hvorfor skulle du give mig noget? - Fordi du har givet mig så meget.
Ingen mand har behandlet mig så godt, som du har.
Blev du behandlet så dårligt?
Jeg spilder ikke tiden mere. Nu ved jeg, det er mig, der er problemet.
- Mænd kan bare ikke lide mig. - Hvabehar? Vel kan de da så.
Var det ikke det, du kaldte mig første gang? En frustreret kvinde.
Jo, måske. Men nu siger jeg, du er en stærk og tapper kvinde.
Og god.
Og smuk. Kun en idiot ville ikke kunne se det.
Hold op. Du får mig sgu til at føle mig som en præst.
Sæt dig.
Sæt dig her.
Slip min hånd. Du ved, jeg ikke kan mærke det.
Min søn siger, du spiller komedie.
Men dit ansigt kan du godt mærke, ikke?
Gid jeg kunne hjælpe dig.
- Jeg ville gøre hvad som helst... - Ville du hjælpe mig?
Ja.
Du må ikke blive bange.
Jeg har lagt en plan for flere år siden. Ingen kommer i fængsel.
Jeg har nogle venner, der vil hjælpe.
Jeg mangler bare ét modigt menneske som dig.
Nej...
Nej.
Jeg ville hjælpe dig med at blive rask, ikke med at dø.
Kom så, drenge. Så er det nu.
Hold fast.
Pas på.
Den kan ikke være her.
Tak.
Ramón beklager, men han kommer ikke ned.
Javel.
Det er i orden. Broder Andrés...
Kom her.
Vær venlig at gå ovenpå og sig det hertil Ramón...
Da vi lever i evigheden, tilhører livet ikke os.
Vi har drevet forestillingen om den private ejendomsret til yderligheder.
Hvor grinagtigt...
Kirken har da altid tilbedt den private ejendomsret.
Det kan jeg da ikke sige til ham. Kan jeg?
...frihed til at vælge hvad jeg vil tro på...
...hvad han vil tro på og leve sit eget liv.
Sig til ham...
...den ubetingede respekt for livet...
Hvorfor klynger kirken sig til sin skræk for døden?
Fordi de ville miste kunder, hvis folk ikke frygtede døden.
Mind ham om, at 67% af spanierne er tilhængere af aktiv dødshjælp.
Moralske spørgsmål løses ikke ved hjælp af spørgeundersøgelser.
- De fleste tyskere støttede Hitler. - Han sammenligner mig med Hitler!
Sikke noget vås.
Spørg ham, hvad Hitler har med sagen at gøre. Nej, vent...
- Pater Francisco, kan De høre mig? - Ja, Ramón, jeg hører dig.
Hold op med at blande æbler og røvhuller sammen!
Og spar mig for demagogien.
- Det er I jesuitter så gode til. - Nej da.
Men siden du selv nævner demagogi, -
- er det så ikke demagogi at sige:
"At få en værdig død".
Spar os dog for eufemismerne og sig det i al sin råhed:
"Jeg tager livet af mig."
Det er forbløffende, at mit liv betyder så meget for Dem, -
- når man tænker på, at Kirken stadig går ind for dødsstraf, -
- og plejede at brænde kætterne på bålet.
- Det kalder jeg demagogi! - Selvfølgelig.
Det var det, Kirken ville have gjort ved mig. Brændt mig levende!
- For at forsvare min frihed. - Ramón, min ven...
- Ven, siger han. - Min ven.
Frihed, der koster liv, er ikke frihed.
Liv, der koster frihed, er ikke liv! Jeg er ikke Deres ven. Lad mig være.
Kom, vi går.
I virker jo alle sammen som gode mennesker.
Giv denne gode mand lyst til at leve.
Vis ham, at livet ikke bare er at svinge med armene og løbe rundt -
- og sparke til en bold, for pokker.
Livet er meget mere end det. Det kan jeg tale med om.
Hvad skal vi gøre? Give ham mundkurv på, så han ikke snakker?
Eller giver ham en rangle, som om han var en baby?
De sagde noget i tv, som jeg aldrig glemmer.
Manuela, lad være.
De sagde, at Ramóns familie ikke gav ham kærlighed nok.
Bare så De ved det, har min svoger aldrig fået andet end kærlighed.
Jeg har passet ham i årevis og elsker ham som en søn.
Jeg ved ikke, hvem af jer har ret.
Om De har ret i, at livet tilhører Gud og ikke os.
Men én ting ved jeg...
De er stor i kæften.
Rosa, det behøves ikke. Jeg barberede Ramón i går.
Jeg har en særlig teknik.
Hvor er sæben?
Nu kommer de.
Jeg kan ikke mærke noget. Er du sikker på, der er et barn?
- Jeg er i syvende måned. - Det bevæger sig ikke.
- Skulle det komme fra dig? - Nu, nu!
Han er glad for at se dig.
- Hvad skal han hedde? - Det har vi ikke bestemt.
Kald ham Ramón. Så kan I fortælle ham min historie en dag.
Det er bedre, du selv gør det.
Der er også en anden, der glæder sig til at se dig.
Forsigtig, Javier.
- Ikke sådan! Træk den. - Hold mund, farfar.
Hvad...?
- Hvorfor har ingen sagt det? - Det skulle være en overraskelse.
Sikken julegave!
Jeg åbner lige vinduet.
Kom, vi lader dem være alene lidt.
Kom.
Kom så.
Hvordan går det, sømand?
Nej, de bliver bare blandet sammen.
Kaffe, Marc?
- Hvordan går det, Rosa? - Godt.
- Jeg hører, du har fundet arbejde. - Ja, jeg passer de gamle.
Bliver hende damen længe?
Et par uger. Det kommer an på, hvordan det går med bogen.
Så kommer jeg vist ikke til at barbere ham i dag. Vi ses.
Farvel.
Dommerne er bundet af lovgivningen.
Vi prøver at opnå en anbefaling af, -
- at regeringen reformerer straffeloven.
- Regeringen? - Regeringen er til for os, Javi.
Din onkel er langt vigtigere.
Distriktsretten vil ikke dømme i vores favør, det ved vi.
Men i Provinsretten må vi ikke tabe.
Javier, hjælp mig med køerne. Kom så.
Vi skal overbevise dommerne om, at Ramón er rolig og fornuftig.
Det ville hjælpe meget, hvis han selv vidnede.
Manuela, vi må have Ramón ud af huset.
Hvad lavede du derinde?
Ved du, hvad de vil?
- Skal jeg gemme mig på værelset? - Fatter du det ikke, Javier?
Ved du, hvad der sker, hvis de vinder den sag?
Så giver de din onkel en sprøjte, så han dør som en hund.
Og du ser ham aldrig mere, Javier.
Tror du, døden bare er midlertidig?
Så brug dog hovedet! Det her er alvor.
Hører du?
- Sig farvel til din døde onkel! - Lad mig være.
Javier!
Problemet er kørestolen. Han kan ikke lide den.
At få ham ud af huset en eller to gange om året er en triumf.
Det her skal være en af de gange. Ramón skal gøre den rejse.
- Hvornår bliver det? - Retsmødet bliver i foråret.
Der er tid til at overtale ham.
Kun én ting er værre, end at ens barn dør.
Det er, at han gerne vil dø.
Nå, arbejdet kalder.
"...at trænge ind i dig for altid, -
- min forførende elskerinde, du elskede hav."
- Kan du virkelig lugte havet herfra? - Ja, når der er en brise.
Hvis vinduet står åbent, er det ligesom at være på stranden.
Du har en god lugtesans.
Ja, det er nok lugtesansen, der giver mig de stærkeste sanseoplevelser.
Og flest fantasier.
Din duft, fx.
Min duft?
Den er det første, jeg forestiller mig, når jeg fantaserer om dig.
Hold da op.
- Hvad handlerfantasierne om? - Alt muligt.
Det eneste, de har til fælles, er...
...at jeg altid kan bevæge mig.
Jeg rejser mig op og tager derhen, hvor jeg forestiller mig, at du er.
Hvis jeg forestiller mig, at du er her, -
- så går jeg bare hen til dig...
...og gør det, jeg har haft lyst til så tit.
Så bliver din duft stærkere, og jeg føler mig svimmel.
Jeg kan næsten mærke dit hjerteslag.
Så mærker jeg dine hænder...
...og så forsvinder det.
Så forsvinder det.
- Er vandet behageligt? - Ja.
Julia.
Julia, er du vågen?
Ja.
Jeg kan ikke sove.
- Hvorfor ikke? - Mit ben klør.
Kom og krads mig. På benet.
Jeg har pandekager med.
- Jamen, Rosa... - Han er vild med dem.
Hør nu, søde. Du skal ikke lave mad til ham, vaske eller barbere ham.
Det er mig, der passer Ramón.
- Så må han selv sige det til mig. - Han har sagt det til mig.
Desuden er han optaget.
Er han sammen med hende?
Gid jeg også var advokat. Men selvfølgelig...
Du skal ikke græde, Rosa.
Selvfølgelig har jeg lyst til at se dig. Det er bare det, at...
Rosa. Rosa!
Hun lagde på.
Vil du dreje nummeret igen og lade mig være alene et øjeblik?
Hvad er der mellem jer to?
Julia, helt ærligt.
Skylder jeg dig en forklaring?
Ellers ved jeg ikke, hvad jeg laver her.
Med mindre du da ikke synes, at det kys i går betyder noget.
Se på dig selv.
Der sidder du.
Se på dig selv og se på mig.
Hvor er vi på vej hen, Julia? Se på os.
Det er ikke slut.
Tror du ikke, jeg tænker over min situation?
For det gør jeg. Jeg tænker tit på det.
Hver dag. Det er ligesom et mareridt.
Jeg ved, det bare bliver værre, indtil jeg er en grønsag.
Så jeg har taget en beslutning. Jeg foretrækker...
Jeg gør det, Ramón.
Jeg tager livet af mig.
Men...
Men først...
...hvis du vil, min elskede...
...så vil jeg gerne hjælpe dig.
Vi tager af sted sammen.
Du siger ikke noget. Kommer det bag på dig?
Hvornår?
Det ved jeg ikke.
Vi er næsten færdige med bogen.
Jeg tager til Barcelona og finder et forlag, og...
...så udgiver du den.
Og så kommer jeg tilbage med det første eksemplar. Den dag, Ramón.
Den dag.
I det mindste får han den offentlige mening med sig.
Hvis vi taber, er det meget mere kontroversielt... Hvor er du stædig.
- Har du det godt? - Ja.
Hvilken nyhed?
Se dig dog for, Marc. Jeg har det fint. Undskyld.
- Hvad er der sket? - Så er vi her.
Det forstår jeg godt, Ramón. Men alligevel...
Hvis ingen tager skridtet, hvis alle dukker sig og handler i det skjulte -
- og ikke giver regeringen modstand...
Undskyld. Her.
- Ring til ham. Overbevis ham. - Har du det godt?
- Ring til Manuela. - Du skal flytte bilen.
Jeg har det fint. Jeg er bare lidt hysterisk.
Hvad gør vi nu, Manuela? Skal jeg tage til Coruña?
Skal jeg spilde tiden vel vidende, at de ikke hører efter?
Jeg tror også, det måske er spild af tid i dag.
Men i morgen kan det, du gjorde, gavne en anden.
Godt så. Lad os se, hvad dommerne har at sige.
- Javi, hvor er kørestolen? - Kørestolen?
- Den er vel på pulterkammeret. - Så find den og gør den ren.
Bagefter skal du hente farfar. Så ordner vi den.
- Gør det nu. - Vil du sætte en motor på?
- Skær den over her og her. - Så den kan slås tilbage?
Rørene hernede skal skæres over og sættes sammen med møtrikker.
- Så den kan hængsles. Er du med? - Ja, ja.
Og du, far?
Så er den vippet tilbage hele tiden. Du falder bare i søvn i retten.
Kun hvis jeg keder mig.
AT DØ FOR AT LEVE
BREVE FRA HELVEDE
Og en pude til mit hoved.
Jeg skulle jo nødig falde og brække halsen.
Fik du den? "Brække halsen"...
Farfar...
Det der er ikke til nogen hjælp.
- Det strammer vel ikke? - Hvor skulle jeg vide det fra?
Et øjeblik. Ramón...
- Jeg kommer til at ligne en idiot. - Det er bedre end at blive forkølet.
I kan vove på at tage den af.
Er De ikke Ramón Sampedro?
Det er en fornøjelse at køre for Dem.
Værdighed! Værdighed! Værdighed!
At leve er en ret, ikke en pligt!
Se bare.
Hvem har vi slået ihjel?
Føler du dig alene som den eneste, der har bedt om aktiv dødshjælp?
Jeg er den første, der beder om det åbent, -
- men det er foregået i det skjulte i årevis.
Hvad vil du sige til dommerne?
Jeg vil bare sige, at jeg har mine åndsevner i fuldt behold.
Ro i salen.
I en sekulær stat, der anerkender den private ejendomsret -
- og hvis grundlov beskytter mod tortur og nedværdigende behandling -
- skulle man tro, at en, der føler sig nedværdiget af sin tilstand, -
- kunne disponere over sit eget liv.
De, der forsøger at begå selvmord og overlever, retsforfølges aldrig.
Men... Hvis man behøver en andens hjælp for at få en værdig død, -
- så blander staten sig og nægter denne person kontrol over sit liv.
Denne handling er tydeligvis baseret på en metafysisk, dvs. religiøs tro.
Og det i en stat, der som sagt kalder sig sekulær.
Mine herrer, jeg beder om et juridisk svar, men især et rationelt.
Og humant.
Og nu, med rettens tilladelse, -
- vil Ramón Sampedro gerne oplæse en kort erklæring.
Afvist.
Høje dommer, min klient vil gerne henvende sig direkte til retten...
- De kender proceduren, advokat. - Jeg kender den udmærket.
Men jeg finder det ikke urimeligt, at De bruger tre minutter -
- på at lytte til en mand, der har ventet 28 år.
Hvis De vil ændre proceduren, må De ændre loven.
- Ja. Jeg ved det. - Sagen er klar til domsafsigelse.
Retten er hævet.
Jeg vidste, du ville grine.
Det gør alle mænd. Griner ad mig. Hvorfor skulle du så ikke?
Undskyld, Rosa. Men det hele er lidt for meget for mig for tiden.
- Jeg føler mig lidt overvældet. - Hvorfor?
Må man ikke forelske sig i en mand, der er lam?
Godt. Så må vi hellere få et par ting på det rene.
Især hvis vi taler om noget så indviklet som kærlighed.
- Indviklet? - Ja, indviklet.
Lige meget, hvor meget du siger, du elsker mig nu, kan jeg ikke vide, -
- hvad der er ægte, -
- og hvad der er din drøm om den mand, du har ledt efter.
Hvad snakker du om? Enten elsker man, eller også gør man ikke.
Hvad vil du så have? At jeg flytter ind hos dig?
Jeg vil bare kunne besøge dig engang imellem.
Selvfølgelig kan du det.
Ja, men hvor længe?
Rosa, du kan ikke bede mig om at holde mig i live for din skyld.
Hvad hvis jeg sagde, at...
...du giver mig styrke til at leve? - Stop lige et øjeblik.
Sæt dig der.
Godt.
- Elsker du dine børn? - Selvfølgelig.
Så find styrken til at leve i dem. Det ansvar kan jeg ikke bære.
Kalder du det at elske? At holde på mig mod min vilje?
Hør her.
Den, der virkelig elsker mig, er den, der hjælper mig med at dø.
Det er at elske mig, Rosa.
Det er at elske mig.
Kære Julia. I går afsagde Provinsretten sin dom.
Dommerne forstår, jeg gerne vil dø, -
- men minder om, at det er strafbart at hjælpe mig.
Engang ville det have skuffet mig dybt -
- og ført mig tilbage i blindgyden af endeløse dage og nætter.
Men denne gang føler jeg, at enden er nær, nu hvor bogen udkommer.
Og med bogen vender du tilbage, Julia.
Min Julie. Det bliver den sødeste død, man kan tænke sig.
Ren og gensidig kærlighed. Den vil genoprette ligevægten.
Omsider bliver der ligevægt. Et kys til dig, kære veninde.
Vi ses.
Skal jeg åbne den?
Det er bogen!
Du er uden på omslaget.
Den dufter skønt.
Det er til dig.
Jeg viser den til mor.
Hvorfor?
- Hvorfor? - Rolig nu, Ramón.
Hvorfor kan jeg ikke være som alle andre og værdsætte det, jeg har?
- Jeg giver dig noget beroligende. - Hvorfor vil jeg dø?
Hvorfor vil jeg dø?
Her.
Giv mig to til. Gør det nu. Det dør jeg ikke af.
Du får det bedre lige straks.
- Hvordan har du det? - Fint.
- Hvad er klokken? - 11. Jeg ville ikke vække dig.
Pigen fra Boiro har ringet tre gange.
Hvad ville hun?
Hun siger, hun vil snakke med dig om noget vigtigt.
Hun synes altid, det er vigtigt.
- Drej hendes nummer. - Vent dog, til hun ringer tilbage.
Hun kan knap betale regningen. Drej nummeret, så er du sød.
Du er alt for god af dig.
- Ramón? - Hvad er der i vejen, Rosa?
Jeg må bare snakke med dig. Du bad mig jo ringe, før jeg kom.
- Jamen, er der sket noget? - Må jeg komme nu?
Ramón, du sagde, du havde en plan eller sådan noget.
At du havde en måde at gøre det, du vil på, hvis dommerne ikke gav lov.
Jeg sagde undskyld og bad dig glemme det.
Jamen, det kan jeg altså ikke!
For i sidste måned, da retten sagde nej...
...troede jeg, du ville gøre det.
Er det det, der bekymrer dig? At jeg får min vilje?
- Så gør du det altså? - Så let er det ikke.
Men du bliver den sidste, der får det at vide.
Ramón, nu har jeg forstået det.
Er du med? Jeg har forstået det. Det, du sagde i Coruña.
"Den, der virkelig elsker mig, vil hjælpe mig med at dø."
Jeg er sikker på mine følelser.
Jeg elsker dig.
Skal jeg hjælpe dig?
Rosa...
Jeg mener det.
Skal jeg hjælpe dig?
- Jeg vidste det! Slip mig! - Hvad vil du sige? Vent, Jose!
- Jeg tillader det ikke! - Hvad vil du gøre?
Binde mig til sengen, mere end jeg allerede er?
Eller proppe mig med piller som på hospitalet? Ingen kan holde på mig.
- Især ikke dig. - Vi får se!
Har jeg intet at skulle have sagt? Jeg er familiens overhoved!
Tror du, det betyder noget for mig? I min alder?
Det, der betyder noget er, hvad folk har i hovedet, og du har kun jord.
Jeg vil ikke være slave af din uvidenhed og kordrenge-mentalitet.
Er jeg måske ikke også slave?
Hvordan tror du, det var at forlade søen -
- for at bo her i den her skide have?
For at være sammen med dig. Med dig og ingen andre!
Jeg og min kone og min søn. Vi er alle sammen dine slaver!
Hej.
- Din onkel tager til Boiro. - Til Borio?
- Hvorfor? - Han vil være der et stykke tid.
Han skal bo sammen med hende Rosa.
- Skal de giftes? - Hvad snakker du om?
- Tager du væk? - Nemlig.
Hvor længe?
Du skal have min bog, der bag dig.
- Kommer der ikke flere? - Jo, men det er første eksemplar.
Luk den op ved bogmærket.
- "Til min søn". - Ja.
Læs det.
"Til min søn".
"Tilgiv mig, søn, at du ikke blev født."
"Det er ikke min skyld, du bliver ladt tilbage".
"Det var roserne, der var bange."
"Tilgiv mig, at jeg ikke har leget med dig."
"Hvis du bliver født, efter jeg er borte, -
- så husk, at jeg stadig elsker dig."
"Kys din mor fra mig og bær ikke nag til mig."
"Det er ikke godt at hade."
- Forstod du det? - Ja.
- Så forklar det. - Det er om den søn, du aldrig fik.
Du taler til ham og beder om tilgivelse, fordi du ikke fik ham.
Fint. Hvad har jeg tilføjet nederst?
- "Til Javier". - Nå?
Nå hvad?
- Forstår du ikke, hvad jeg vil sige? - Jeg er da ikke din søn.
Det ved jeg godt. Men det betyder noget, at jeg tilegner dig digtet.
- Men jeg er ikke din søn. - Lærer I intet i skolen? Gå med dig.
Hvor er I underlige alle sammen.
Ramón? Vent, jeg kan ikke høre dig.
Hvad så, skat?
Ikke noget. Jeg rejser i morgen.
Ja, det sagde Rosa. Du må være spændt.
Lidt.
Jeg har forhørt mig lidt om det, du ved...
- Hvilket? - Det, du ved...
- Pulveret. - Netop.
Dosis skal være nøjagtig 200 mg. Og det kan godt gøre ret ondt.
- Det bør du vide. - Gené...
Du må hellere lægge lidt afstand til det her.
Det må ikke få følger for dig.
Det er derfor, jeg ringer.
Jeg vil gerne have, vi siger farvel og ikke snakker sammen mere.
For din egen sikkerheds skyld. Ikke engang Marc må vide det.
Jeg er med. Så er det her jo...
...farvel. - Ja.
Det er bedst sådan.
Godt. Bare lad mig sige én ting.
Ramón, tænk det igennem. Du må ikke føle dig presset.
Du skal ikke gennemføre det for ikke at skuffe offentligheden eller os.
Ingen må tvinge dig til det her, vel?
Forstår du mig, Ramón?
Nu også du, Gené?
- Undskyld, Ramón. - Farvel, Gené.
God rejse, kammerat.
Farvel, Manuela.
- Opfør dig ordentligt, Javi. - Jeg har forstået digtet nu.
Kom her.
Giv mig et knus.
Gør mig en tjeneste. Pas godt på din farfar.
Så kører vi, Ramón.
Lukker du døren, sønnike?
Okay, bare luk.
Hvad skal De i Borio?
Jeg skal ud til havet. Få lidt luftforandring.
Luftforandring. God idé.
Det var det bedste, jeg kunne få for pengene. Jeg bad om havudsigt.
- Hvor skal jeg skrive under? - Hvorfor?
For at blive gift med dig.
Han er faldet i søvn. Det er klart, når jeg ikke rører mig.
Ramón?
Hvis der er et liv efter døden...
Ja, du synes, det lyder fjollet...
Men vil du så ikke give mig et tegn?
- Et tegn? - Hvad som helst.
Jeg er ikke bange for spøgelser. Så holder jeg udkig og venter.
- Vil du det? - Selvfølgelig.
Det er bare det, at... mellem os to...
...så tror jeg, at når vi dør, så er der intet.
Ligesom før vi bliver født. Intet.
Hvordan kan du være så sikker?
Jeg er heller ikke sikker. Det er bare... en fornemmelse.
Det er som, når min far ser på himlen og siger: "Vi får regn i morgen".
Og så får vi det. Det er en fornemmelse.
Husk én ting. Jeg kommer til at være der i dine drømme.
Jeg kommer til din seng om natten, -
- og så elsker vi.
Og hvis jeg glemmer at sige det i dine drømme, så siger jeg det nu...
Tak, Rosa.
Af hele mit hjerte. Tak.
Mine herrer dommere og politiske og religiøse overhoveder.
Hvad betyder værdighed for Dem?
Uanset Deres svar, er det her ikke er et værdigt liv for mig.
I det mindste ville jeg gerne have haft en værdig død.
I dag, træt af den institutionelle apati-
- er jeg tvunget til at gøre det i det skjulte, som en forbryder.
Processen, der førte til min død, blev nøje opdelt -
- i små handlinger, der ikke udgør en forbrydelse i sig selv, -
- og er udført af en række af mine venner.
Hvis De vil straffe mine hjælpere, kan De jo hugge hænderne af dem.
For det var det eneste, de brugte.
Hovedet, dvs. samvittigheden, var mit bidrag.
Som De kan se, har jeg et glas vand her, -
- der indeholder en dosis cyankalium.
Når jeg drikker det, ophører jeg med at eksistere.
Jeg opgiver min kosteligste ejendom: Min krop.
Jeg opfatter det at leve som en ret, -
- ikke en pligt, som det var for mig, -
- mens jeg var underkastet denne frygtelige tilstand -
- i 28 år, fire måneder og et par dage.
Når jeg ser tilbage, -
- har den tid, der er gået, ikke være lykkelig.
Det var bare tid, der gik, mod min vilje, -
- gennem det meste af mit liv.
Fra nu af er tiden min allierede.
Kun tiden og udviklingen af den menneskelige bevidsthed -
- kan en dag afgøre, -
- om mit ønske var rimeligt eller ej.
Godt.
Varme.
Nu sker det.
- Kommer Marc ikke? - Han er på stranden med den lille.
Han er vild med havet.
- De går vel ikke i? - Nej, det er for koldt.
- Vil hun forstå mig? - Ja.
- Kan hun godt følge en samtale? - Ja, ja.
Sommetider har hun lidt svært ved det, men...
- Godt, så går jeg hen og siger dav. - Gør det. Vi ses om lidt.
Dav, Julia.
- Dav. Hvordan går det? - Fint, og du?
Her er jeg.
Sikken et dejligt hus, I har.
Ramón efterlod en masse breve.
Han ville gerne have, at hans ord nåede os fra hinsides graven.
Forleden fandt jeg det her brev til dig.
Hvem Ramón?
Ramón.
Ramón Sampedro.
Din ven, Ramón.
Jeg præsenterede jer for hinanden. Kan du huske det?
Du?
Ja.
Hvor er her dejligt.
Mit indre hav, mit indre hav.
I dybets vægtløshed hvor drømme går i opfyldelse -
- mødes to viljer for at opfylde et ønske.
Dit blik og mit, igen og igen som et ekko uden ord -
- dybere og dybere -
- hinsides alt kød og blod.
Men jeg vågner altid og længes altid efter døden, -
- så mine læber kan forblive begravet i dit hår.
Tekster: Ellen Gammelgaard SDI Media Denmark